AKIT ARCUL CSAPTAK
Felirat: csatalo
Az élet kegyetlen komédiájában bölcsen mondják,
hogy az nevet igazán aki utoljára nevet
Regnard báró párizsi villájában Paul Beaumont, mint ismeretlen tudós
keményen dolgozik, hogy demonstrálja az emeberi élet keletkezését.
Éveken át egyedül küzdött
amíg a báró - kiváncsi lett a munkájára - és meghívta házába.
Életének két szerelme van: a tudományos munkája és felesége, Marie.
A jeles báró Regnard, a Tudományos Akadémia védnöke.
Be tudom bizonyítani az elméletemet
Kész vagyok rá, hogy bemutassam az Akadémián
Híres ember leszek és mindened meglesz Marie, szerelmem
És önnek, mint jótevőmnek hogy is köszönhetném meg?
Most Paul, neked pihenned kell. A báró mindent előkészít az az Akadémiával közösen.
A kitűzött napon, Paul Beaumont megjelent a Tudományos Akadémián
ismertetni munkáját a zsűri előtt.
Átengedte a felvezetést befolyásos báró barátjának.
Azt állítottad, hogy a te felfedezéseid nem mondtad, hogy az én munkám!
A báró a barátom, megmondja önnek az igazságot
Ez az ember nem beszámítható! Mint kezdőt, asszisztensként használtam.
A nevetés a legkeserűbb és legkönnyebb gyilkosa a reménynek
Megpofozott engem, Marie! Megöltem volna, de kinevettek mintha bohóc lennék.
Igen, szeretem őt! Miért nem fogod fel, te idióta?
Mit adtál nekem, hogy szeresselek? A hülye képed és az ostoba könyveidet.
Hülye! Bohóc
Hülye bohóc!
Az éjszakai gyötrődés, tovább fokozta
Paul Beaumont szenvedését.
Eljutott az elviselhetőség határáig.
Ezután Paul Beaumont nevetve élte életét.
Nevetett a feleségén és a bárón.
Átengedte másoknak a tudomány kétes dicsőségét
Évek múltán Paul Beaumont sokat felejtett,
de a nevetése megmaradt.
A zseniális tudósból bohóc lett.
Egy kis cirkuszban, Párizs közelében
szórakoztatta a szegény embereket
azon a néven, amit magának adott
"A férfi, akit megpofoztak"
Öt évvel korábban, Tricaud hallott ....egy furcsa bohócról,
aki büszkén pofoztatja magát ....és ezzel megnevettette a közönséget
Több mint száz pofon tegnap este. Szerencsés vagy! Híres leszel.
Tudod jól az emberek mit szeretnek, semmin sem tudnak úgy nevetni,
mintha valakit megpofoznak.
A cirkusz főszáma: Bezano, a merész lovas.
Gróf Mancini felajánlja lányát Consuelo-t, a lovasszámhoz
Mancini gróf, régi család sarja
megteszi ajánlatát
Consuelo egy orchidea, Mancini tönkrement kertjében.
A gróf elmondja, hogy lánya nagy sikert aratott Olaszországban.
Mit szól hozzá, Bezano? Új szám: Ketten egy lovon.
Az emberek hülyék. Egy bohócon nevetnek, aki pofoztatja magát.
Ebbe a kemény cirkuszi életbe
lépett be Mancini lánya
az előkelő arisztokrata
emlékezteti Paul Beaumont a múltjára
Keveset látlak, Consuelo minden nap elmész előkelő apádhoz
Apám barátja nagyon gazdag, lehet, hogy megkéri a kezem.
De te nem mész bele, Consuelo!
Igen talán, ne legyél olyan biztos.
Hadd lássalak hébe-hóba, Consuelo. Ha nem láthatlak, belehalok!
Holnap az egész napom veled töltöm.
Furcsa a szíve egy férfinak, aki szenved és kétségbeesett
és ismét felmerül a remény, hogy képes újra szeretni.
Annyira híres lesz, hogy hamarosan elhagy minket egy nagyobb cirkuszért.
Én boldog vagyok itt, Consuelo, örökre itt szeretnék maradni.
Nem örökre, előbb vagy utóbb rátalál valamire, ami többet jelent
mint a taps és a nevetés.
Nagy esemény (A második sikeres évad) A legeredetibb bohóc a világon
AZ EMBER, AKIT POFONVÁGNAK
Az ember alaptermészetéből adódik
nevet azon, ha valaki pofont kap
lehet, hogy az is mindegy
erkölcsi vagy fizikai alapon.
Hölgyeim és uraim, ma este bebizonyítom, hogy a Föld gömbölyű!
Hölgyeim és uraim, bocsánatot kérek. a föld lapos.
Hölgyeim és uraim, megint tévedtem! A föld szilárd.
Ez ő...
Ez ő!
Bravó, még soha sem volt ennyire vicces!
Feküdj már le! Halott vagy. Tudod jól!
Legközelebb ismét nevetett a báró. De ekkor nem volt benne köszönet
Utálom a bohócokat!
Utálom a bárókat!
Regnard báró szívesen lát minket otthonában.
Elfogadtam nevedben a meghívást.
Mancini gróf felkészül egy fontos interjúra.
Regnard báró azt hiszi, hogy Mancini lányát ékszerekért megveheti!
Fel fogom világosítani, ezt nem lehet!
Fogadd el ezeket a gyönyörű rózsákat!
Nem vagyok éhes.
Én sem!
Vajon miért?
Talán csak nem azért, mert szerelmes vagy?
Én belédszerettem...
Te is szeretsz, ugye így van?
Így igaz, nem ételre vágyom... inkább...
Mancini grófkisasszony nem fogadhat el ékszereket! Legfeljebb a férjétől!
Idióta! Azt hiszi elveszek egy cirkuszi lovast?
Gondoljon bele, milyen szép lány!
Milyen szép menyasszony lenne!
"Hallod a kakukkot?"
Na jó! Maga nyert. Feleségül veszem.
Ez azt jelenti, hogy hivatalosan megkérte a lányom kezét?!
Házasodjunk össze azonnal, még ma délután.
Nem mehetek férjhez apám hozzájárulása nélkül!
Soha senki mást nem fogok szeretni, csak téged, Bezano!
A beleegyezésem ellenértéke egy jelentéktelen összeg. Mondjuk, ezer frank.
Comptoir national d'escompte Madame Marie Beaumont ezer, azaz 1000 frank.
Miért vagy olyan szomorú ma este?
Boldog lennék, ha csak te lennél szerelmes
Amikor a legboldogabbak vagyunk akkor kapjuk a legnagyobb pofonokat, Consuelo.
Hadd nézzem meg a tenyered, lehet, hogy megjósolhatom a jövődet
El vagy veszve, Consuelo, ide van írva!
Az apád elad annak a vadállatnak! Regnard bárónak!
Csak egy ember létezik, aki megmenthet!
Nézd, itt az "M" betű, Ez a "Megmentődnek" szól!
Ez én vagyok Consuelo, aki csendben imád téged!
A szeretetem megvéd attól, hogy fájdalom és szégyen érjen!
Nem gondoltam, hogy valaha is újra szeretni tudok
amíg nem találkoztam veled! Consuelo, szeretlek, imádlak!
Kedvesem, te olyan vicces vagy majdnem elhittem, hogy komolyan beszélsz!
Elfelejtetted, Consuelo, sosem beszélek komolyan
Én vagyok "A férfi, akit megpofoztak"
Komoly dolgokat mondok és az emberek nevetnek rajtam!
Regnard báró, tisztelettel megkérte a kezed!
A ceremóniára a ma esti előadás után kerül sor.
A báró mindenkit meghív egy pohár pezsgőre!
Elfelejtette uram, hogy ez cirkusz. A szerelemre várni kell! Első az előadás!
Maga egy szörnyeteg! Eladja a lányát egy ilyennek!
Egy igazi apa sosem tenne ilyet!
Igyunk arra, aki utoljára nevet!
Nem iszom egy őrülttel!
Őrült? Nézz a szemembe, mennyire vagyok őrült!
Azt hiszed megengedem, hogy őt is feleségül vedd?
Ne feledd báró, az nevet aki utoljára nevet!
Gyere barátom, te add nekem az utolsó pofont!
Hölgyeim és Uraim! A világnak szüksége van a szeretetre!
Jön a következő felvonás! Műsor indul!
Hölgyeim és Uraim! A világnak szüksége van tragédiára!
De - Hölgyeim és Uraim - mindig a bohóc az aki megnevetteti az embereket.
A szenvedéseid véget értek, Consuelo és az én szenvedéseim is!
Boldog leszel, és ... és ... én is boldog leszek!
Látod, hogy boldog vagyok, mosolygok a bolond mindig mosolyog.
Mi a halál? Mi az élet? Mi a szerelem?
És mi mindig kinevettük!
Felirat: csatalo